Metalopolis již 20 let pravidelně přináší informace a články převážně související s metalovou hudbou. Často však zavítáme i do jiných než metalových anebo vůbec hudebních oblastí a nezřídka tak nabízíme i obsah mimo hlavní záběr našeho webového magazínu.
Švédové WATAIN a jejich rituální black metal vždycky budili jisté kontroverze. Byla to zejména jejich živá vystoupení, smrtelně vážně pojímané obřady, jež se neštítily ani krvavých obětí. I přes tyto nejviditelnější prvky však WATAIN zůstávají kapelou, jejíž přínos možná není vyloženě stylotvorný, přesto jsou však spolkem, který je v žánru solidním a se spolehlivým jménem.
O to větší zájem nové album WATAIN vzbudí i z toho důvodu, že od poslední nahrávky „The Wild Hunt“ uplynulo pět let. Půl desetiletí, v němž se kapela musela vyrovnat se smrtí blízkého přítele, frontmana holandských THE DEVIL´S BLOOD a člena živého line-upu WATAIN, Selima Lemouchiho. Podle zpěváka Erika Danielssona to byl jakýsi náraz na realitu: „Tohle není hra. Tohle je život a smrt“, nechal se slyšet. A nové desce „Wolf Trident Eclipse“ to dodalo i jistou váhu.
WATAIN se po epicky rozprostřené poslední desce vrátili zpět k přímočarému, byť nikoliv primitivistickému stylu. Jasně slyšitelný je návrat k ostřejší, méně cizelované produkci. Pryč jsou akustické kytary a pomalu budované atmosférické pasáže. Naprosto zřejmý je návrat k přístupu, který byl charakteristický pro první album „Rabid Death´s Course“. Noví WATAIN jsou solidní nářez, který zbytečně nepřibržďuje. Snad jen v poslední skladbě „Antikrists Mirakel“ dojde k jakémusi zpomalení, které stojí na primitivním dvouakordovém riffu.
Ještě, že už je to konec, protože při své sedminutové délce a jen minimálnímu vnitřnímu vývoji je to přeci jen kousek trochu ubíjející. WATAIN střídají svižné sypačky typu „Nuclear Alchemy“ s valivými kusy („Taufelsreich“) a poměrně ortodoxně se drží svého čertovského kopyta. Tedy - nepřichází s ničím novým, konzervativně lpí na pravidlech. Na druhou stranu, přinášejí černokovovou jistotu. Jistotu, která nepřekvapí, nesednete si z ní na zadek, ale tak nějak spolehlivě funguje. Ano, je to do jisté míry sebestředné album plné žánrové pózy - ale to k tomu tak trochu patří.
WATAIN jsou sví, poměrně ortodoxní, nepřekvapiví, žánrově konzervativní. Možná naštěstí, možná naneštěstí, ale "Wolf Trident Eclipse" je solidní deska, která stojí za poslech.
1. Nuclear Alchemy
2. Sacred Damnation
3. Teufelsreich
4. Furor Diabolicus
5. A Throne Below
6. Ultra (Pandemoniac)
7. Towards the Sanctuary
8. The Fire of Power
9. Antikrists Mirakel
Diskografie
Wolf Trident Eclipse (2018) The Wild Hunt (2013) Lawless Darkness (2010) Sworn To The Dark (2007) Casus Luciferi (2003) Rabid Death‘s Cause (2000)
DALŠÍ INFORMACE
Vydáno: 2018 Vydavatel: Century Media Records Stopáž: 41:54
Když nevyjde experiment, hoď tam trojzubec a zpátečku. Nic proti, tohle je čistá špinavá práce, která WATAIN hodila k nejprimitivnějšímu možnému pojetí BM. Strašně mě baví zvuk, kerý debilní kompresi vyměnil za čistou dynamiku a je zábava poslouchat, jak si kapela pohrává s intenzitou riffů i rytmiky. "Wolf Trident Eclipse" umí explodovat do uší a přes citelnou zálibu v dřevních dobách je to mistrovsky čitelné dílo určené k užívání. Škoda, že samotný obsah už s pár akordy zdaleka tolik zábavy nenabízí a trochu splývá do sice řemeslně adekvátní, ale nijak zvlášť třaskavé rutiny. Návrat DARK FUNERAL mě prostě vzal o něco víc. Čímž nechci říct, že fanoušci tradicionalistů WATAIN budou jakkoli zklamaní...
Návrat k plnšiemu zvuku skreslených gitár na vlnách pohodovej melanchólie s charizmatickým vokálom funguje opäť dokonale. Nahrávka nabitá celým spektrom emócií s fantastickým zvukom exceluje vo všetkých rozmeroch post doom/rock žánru.
Metalcore vo veľmi šťavnatej podobe! Keith Buckley, frontman pradávnych a už žiaľ nefunkčných EVERY TIME I DIE a jeho nové pôsobisko v prekvapujúco výraznej forme. Toto sa podarilo v každom jednom ohľade.
Doposud jsem se s tvorbou libereckých spíše míjel a vlastně ani nevím proč. Ty ozvěny starších LVMEN, festival emocí a hůře definovatelná těžká atmosféra dělají z nahrávky pro mě velmi chutné sousto. Jdu se zavrtat pod její povrch => další poslechy nutné!
Stoner / doom / heavy metal tradičního ražení a s "čarodějnicí" za mikrofonem není už žádné unikum. Vlastně ním není ani nová deska amerických CASTLE. Přesto však nahrávka nabídne příjemnou společnost těžký kytarových riffů a (před)pekelných melodií.
Švédská rodinná kapela se příliš nenechává svazovat žánrovými mantinely. Minule to bylo laděno hodně do folku. „Lullaby“ oživuje taneční rytmy postavené na power metalovém podkladu. Opět velmi dobré, jen je škoda, že je to pouze singl.
Jude Law jako sebedestruktivní lovec amerických nácků v temném a tvrdě tenzním thrilleru podle skutečných událostí. Australan Kurzel se s tím nesere a ve filmu, který nejvíc připomíná Sicario či Wind River, zobrazuje zrůdnost i svůdnost US fanatismu.
Zasloužený trest pro ty, kteří Todda Phillipse pasovali na Spasitele komiksu. Nesoudržná slátanina selhává ve všech žánrech, o než se pokusí, svou naivitu každopádně skrývá agresivní temnou introspekcí, která je ještě legračnější než ten psychomuzikál.